- Nei, men søte barn. - Jeg falt visst.
Vær glad jeg kom forbi, ellers hadde du ligget her lenge.
- Når skal du nedkomme? - Om 2-3 uker.
Så snart? Da skal du vel ikke løpe rundt midt på natta.
- Koret trenger flere altstemmer. - Tenorer og. Jeg har ikke meldt meg.
Vi får se å få deg hjem, så ringer vi til doktor Levin.
Det er ikke nødvendig. Det går bra.
- Kan du gå selv? - Ja.
Kjære barn.
Arctander! Arctander!
- Arctander! Kom. Hun falt. - Arctander!
- Hva har skjedd? - Hun falt på fjellet.
Jeg tar over.
Bare doktoren kommer snart.
Ring og hør om sentralen har fått tak i ham. Gå, da.
Så, så.
- Jeg er så glad i Jesus. - Ikke snakk.
Jeg har tenkt på ham i hele kveld. Tror du han vil hjelpe meg?
- Han må hjelpe meg. - Rolig nå.
Trekk pusten.
Er doktor Levin på vei? Ring sentralen og spør når han kommer.
Du tror ikke jeg mister henne? Jeg kan ikke miste henne.
- Ta det rolig. - Lov å gjøre alt du kan.
Skynd deg, mann.
Det er mye blod.
Ja! Press, press, press.
Bra. Alt du kan.
Ruth, kom igjen, Ruth. Ja, det er bra.
- Jeg har aldri sett noe slikt før. - En sjelden gang forekommer det.
Så må vi stanse blødningene. Forsiktig.
Vi har mistet henne.
Abraham, vi har mistet henne. Abraham!
Så, så, så.
Jeg er lei for det. Jeg gjorde virkelig hva jeg kunne.
Men barnet lever.
Jeg forstår at De tar på vei, men...
Lever det?
Jeg mener... Er det livsdugelig?
Ja, det... er noe for tidlig født, men viser alle tegn på vitalitet.
- Etter et par dager mister hun det. - Ta det bort.
Det er ikke noe barn. Det er en lo.
- Kjære Gustav, jeg forsikrer deg... - Ta det vekk, sier jeg.
Så er ikke jeg noen "kjære Gustav" for deg eller noen andre her.
Er det noe De trenger?
- Noe å spise, øl, kanskje? - Nei.
Er det noen jeg skal ringe? En venn, slektning?
Nei. Jeg har ingen familie som er i live.
De dør alle sammen.
Det er bare meg igjen nå.
Birgersons har sagt seg villig til å ha datteren Deres hos seg en stund.
Slik at hun får stell og mat.
Inntil De får... kommet såpass i orden -
-at De kan ta fatt på det praktiske.
Kan De slukke lyset før De går?
- Jeg kan hjelpe frøken. - Du trenger ikke gjøre honnør.
Ruth Johansen, ny musikkpedagog.
- Stasjonsmester Arctander. - Hyggelig.
Hvor var du den natten, du som ga meg liv. Hvor ble det av deg?
Forsvant du opp til Nordlyset -
- opp i det ubegripelige skimmeret på villspor over himmelen?
Gikk du inn i Paradiset og hørte himmelens harper slå av fryd?
Møtte du denne Jesus, eller er du blitt hos meg?
Fulgte du meg den natten og alle siden? Var du der noensinne?
Eller var du bare en funksjon av stasjonsmesterens sorg?
- Hva skal barnet hete? - Gustav!
- Hva skal barnet hete? - Det... vet jeg ikke.
- Du vet ikke? - Nei.
Jeg har så mye annet å tenke på.
Gustav, jeg må ha et navn. - Det forstår jeg vel.
Naturligvis.
- Hva med Ruth etter moren? - Nei. Aldri.
Det går ikke. Det blir for mye.
Hva med Eva?
Det er et bibelsk navn. Navnet på vår alles stammor.
Har vitenskapen rett, var vår stammor ikke ulik dette barnet.
- Eva så ikke ut som en apekatt. - Unnskyld, hva mener presten?
Det må man si.
Eva.
Eva er kanskje ikke dumt.
Eva.
Nei, det er et godt navn.
Eva, jeg døper deg til Faderens, Sønnens og Den hellige ånds...
Vi må skynde oss. De kommer for å hente Ruth.
I himmelen
i himmelen
hvor Gud vår Herre bor
Der får vi ham
å skue snart
Det er noe rart med den babyen.
Swammerdamm, hva syns De?
- Syns om hva da? - Om alt dette her.
- Han var meget glad i sin hustru. - Det er merkelig, ikke sant.
Hva da?
Skulle tro det var dronningen av Saba. Program med vannmerket papir -
- faner og vakter. Det er pussig.
- Det er hans måte å vise sorgen på. - Kanskje det.
Stasjonsmesterens sorg. Tror du virkelig det?
Vi har alle vår måte.
Skal jeg si deg hva jeg tror? Det er ingen begravelse.
Det er en avledningsmanøver. Det er hva det er.
Du er en sånn fin jente. Fin liten jente.
Det er du. Ja, det er du.
God kveld.
Jeg skulle hilse fra fru Birgerson og si at Deres datter ligger i en kurv -
-hjemme på soverommet vårt.
Gustav. Hun knytter seg til barnet.
- Fru Birgerson trekker på årene. - Har det falt av?
Det er ikke noe barn.
- Er det ingenting vi kan gjøre? - Dessverre. Det er meget uvanlig.
- Vi håper det faller av. - Doktor Levin har funnet en amme.
Jenta er bare 17 år gammel, og i en vanskelig situasjon.
Barnet døde bare tre dager gammelt. Faren er ukjent.
Foreldrene vil ikke vite av henne. De er frikirkelige.
Hun trenger sårt stillingen.
Det er så fint her.
Jeg har aldri hatt eget rom før.
Hjemme er vi så mange. Det er egentlig ikke rom til det.
Trenger du noe, er jeg der nede.
- God dag. - Hei.
Ja, her er lille Eva.
Pass godt på henne.
Vi ses snart.
Ja?
- Stasjonsmesteren, jeg skulle... - Han er på linjeinspeksjon.
- Skal jeg hilse fra noen? - Nei, da.
Nei, Kantor Swammerdamm.
Jeg kommer tilbake en annen dag.
- Swammerdamm! Du ser bestyrtet ut. - Bestyrtet?
- Du var hos stasjonsmesteren? - Jo, jeg...
Hvorfor er du så bestyrtet? Du pleier ikke være så skvetten.
Du aner ikke hva jeg har sett.
Banket på hos stasjonsmesteren...
Men det var et menneskebarn.
Da er det sant det som folk sier.
- Hun hadde ikke ormeøyne? - Ormeøyne? Nei.
- Ikke hoggtenner? - Nei, er du gal.
- Tidende må skrive noen linjer. - Hva? Nei!
Dette fortalte jeg i fortrolighet. Du må ikke skrive det i avisen.
- God middag, Kantor. - Jeg ber deg som venn.
Etter nøye overveielse vil redaksjonen -
- legge en demper på spekulasjoner som er oppstått i senere tid -
Folkesnakk og rykter er et onde.
Vår avis er i likhet med alle seriøse journalistiske organ -
- motstander av slike lite ærbare aktiviteter.
Imidlertid kan det unntaksvis forekomme -
- private hendelser av spesiell natur -
- så folkesnakk krever ansvarsfull journalistisk oppmerksomhet.
Hun ser ut som et dyr.
Fullt av...
Døren skal aldri åpnes med barnet på armen.
Jeg er tjenestemann på NSB, og jeg vil ikke ha noe menasjeri her.
Og aldri nærmere vinduet enn dette.
- Forstått? - Jeg forstår.
Så vil jeg ikke se henne på mitt kontor, telegrafen eller i stasjonen.
Og ikke på perrongen. Er det forstått?
De forsvinner nok når det ikke er noe å se på.
Har du sett om det har falt av noe på puta eller noe?
- Nei. - Nei...
Herr stasjonsmester?
Det er ikke min sak å foreslå noe sånt, slett ikke.
Fortsett.
Jeg tenkte på Eva.
Det er galt at hun ikke får frisk luft.
Hun blir bleik om nebbet.
Hun spiser og sover dårlig og sutrer veldig mye.
Jeg tenkte at om jeg tar en spasertur med henne -
- ned i Storgata eller opp til Fredheim?
Jeg skal tenke på det. Godnatt.
Jeg har tegnet et kart her. Dette er runden dere kan gå.
Plattformen er tømt kl 10:15.
Da kan du rulle henne til enden av perrongen.
Her tar dere over sporovergangen til den ubebygde tomten.
Du kommer til å finne en liten sti som er delvis dekket av plank.
Ved lokstallen er det en solvegg med en benk -
- der dere kan sitte en stund. Om det ikke kommer folk, da.
Om du vil være ute en time til etter 11:15, tar dere samme vei tilbake.
Vil du være ute kortere, må du rundt hele byen.
Da er det ikke tid til å stoppe.
Alt annet er strengt forbudt.
Hun lo i dag.
- Vil du ikke holde henne litt? - Nei, det er best du tar deg av det.
I dag er det for sent, men i morgen... Har Hannah en klokke?
Gustav! Brev! Fra det medisinske kollegium.
Vet de om dette i hovedstaden også?
Jeg måtte innberette om dette. Ellers fikk jeg selv problemer. Les.
"Så sjelden er denne tilstaden at bare en håndfull kjente tilfeller -"
-i de siste 400 år.
"Slik har Deres brev vekket stor interesse..."
De kommer hit. Tror du de kan gjøre noe?
Nå får vitenskapens røst uttale seg, så får vi se om noe kan gjøres.
- Doktor Strøm? Doktor Levin. - Jeg vil gjerne ha ned bagasjen.
Stasjonsmester Arctander. Jeg er barnets far. Det er denne veien.
Fantastisk! Utrolig.
Hun smiler og lager de samme lydene som andre barn. Av det jeg vet.
Helt dekket. Ja...
- Har De sett det før? - Nei, aldri. Det er enestående.
Jeg har sett tilfeller hvor det forekommer enkelte steder på kroppen.
- Hva er feil med henne? - Det er ingenting feil.
Alle har hårsekker på kroppen.
Like før syvende måned i fosterets utvikling avgir alle hårsekkene -
- på hele kroppen på en gang en sterk hårvekst.
Akkurat som om organismen prøver å se om det er i orden.
I syvende måned kvitter fosteret seg med det alt sammen.
Men på Deres lille pike... har håret bare fortsatt å vokse.
Vokse... vokse.
- Så hun har bare beholdt dem? - Ja, nettopp.
Hvordan kan de forsvinne?
De kan ikke gjøre noe. De må endelig ikke barbere henne.
Da vokser hårene ut igjen og utvikle seg til skjeggstubb.
Vi må holde forbindelsen, Arctander. Og var det Levin?
Hvis De vil sørge for fortløpende rapporter? Jeg vil ha kameraet.
Men når forsvinner alle hårene?
De forsvinner aldri.
En sjeldenhet. En raritet. Tillat meg å ta et fotografi.
Jeg vet at jeg ikke ligner på deg. Verken øynene eller noe annet.
Når jeg ser meg selv i speilet, ser jeg noe som ikke likner på noe.
Jeg vet det godt.
Andre har ansikter. Det har ikke jeg.
Eva? Skal vi la det bildet henge der det skal?
Det er ikke et bra bilde.
Så egentlig ikke ut sånn.
Nei! Nei! Nei!
Du får sitte her til du bestemmer deg for å gjøre som jeg har sagt.
Nei! Så fint. Det vakreste treet vi noen gang har hatt.
Det minner meg om juletrefesten i Fredheim da jeg var jentunge.
- Hva er en juletrefest? - Vet du ikke det?
En fest for juletreet, kanskje?
Juletrefesten var den største dagen i året. Større enn julaften.
Det var i januar. Vi tok avskjed med juletreet.
Det var tre ganger så stor som dette. Det var så vakkert pynta.
- Hadde det kuler? - Gullkuler.
- Ekte gull? - Skal vi pynte ferdig isteden.
Jeg hadde på meg min fineste kjole. Rød med blå fløyelsbånd.
Mamma hadde tatt på sølvspenner på skoene så de glitret som treet.
- Så du ut som en prinsesse? - Gjorde nok det. Var så fin.
- Og så? - Danset vi rundt treet.
Etterpå kom tryllekunstneren. Det gledet alle seg mest til.
- Hannah? - Tryllet fram blomster fra løse...
Hannah!
Mangler det ikke noe der oppe?
- Eva? Jeg er tilbake om en stund. - Greit.
Høyst 40 minutter.
Om natten drømmer jeg om deg, av og til, ikke ofte.
Du er vakrere enn på bildet. Og øynene er så brune.
Stemmen er lav og nær. Du smiler og sier ting til meg.
Ting jeg glemmer når jeg våkner. Likevel elsker jeg de drømmene.
En gang drømte jeg at du hadde hår i ansiktet, og at jeg ikke hadde.
Da jeg våknet var alt som før.
Jeg skulle ønske det ikke var slik.
Hvor lenge skal Hannah være hos familien sin?
Hannah? Til tredjedag.
Blir det ikke spennende å åpne julepakkene etterpå?
- Kan vi ikke gå på juletrefesten? - Nei. Det er ingenting for oss.
- Hannah sa det var for alle. - Hannah!
Hannah sa. Hun setter en masse griller i hodet på deg.
Eva. Jeg har jo fortalt deg hvordan folk kan være.
Ja, da. Det går bra.
- God natt, da. - God natt.
- Hadde dere tre før jeg ble født? - Ja, det vet du vel.
Det var mor som både laget englene og stjernene som henger på treet.
Tenkte hun på meg, tror du, mens hun lagde pynten?
På deg?
Nei, det tror jeg ikke hun gjorde.
Nei... En mer lukket sko, vil jeg ha.
Altså, noe sånt.
Ja.
- Tusen takk! - Takk Hannah også.
Takk!
Dette skal du få låne i kveld. Det hadde jeg da jeg var liten.
- Er dere klare? - Du ser ut som ei prinsesse.
Se hvordan det glitrer, Eva.
Er det varmt?
Det var det jeg trodde.
Hei.
Så fin du er.
- Og du har fått nye støvler? - Far kjøpte sølvspennene.
Så fin kjole du har fått. Nå skal du ha kake.
Mine damer og herrer, gutter og jenter.
Velkommen til en liten stund av magi, trolldom og mirakler.
Er dere forberedt på å se ting dere hittil aldri har sett?
Ja!
La oss se... om vår usynlige høne...
...kan gi egg for oss, hvis jeg sier klukk klukk oppi posen.
Klukk klukk.
Åh!
Skal vi se om vi kan få hønen... til å legge flere egg?
- Velg meg! - Ta meg.
- Kan du si klukk klukk... i posen? - Klukk klukk.
Hva med deg, lille venn? Nei, jøss!
Det var da... Det var en flott julebukkmaske, lille venn.
Det er ingen maske. Hun er sånn.
Ja! Da er det vel selveste julebukken vi har her, da.
- Kan julebukken snakke? - Klukk klukk.
Flink bisk.
Det er ikke et egg! Det er en stein!
Hva var det jeg sa? Nå drar vi.
Slik virker ensomhet.
Når du er så ensom at du ikke tror du blir ensommere, blir det verre.
Da kan du velge om du vil skrike...
Hva er det? Slutt! Hva holder du på med? Sånn gjør man ikke.
Eller du kan sitte stille i et rom og føle du står utenfor og banker.
Skriker du, er det fordi det ikke fins ord som er ensomme nok.
Etterpå kan du finne spillkortene fram eller gjøre noe annet.
Da virker alt som før.
Eller nesten som nytt.
Og det er over for denne gang.
- Kan du tegne meg, far? - Mm.
- Du er så flink. - Takk.
- Vær så snill. - En annen gang. Hva gjør du?
- I morgen? - Mm.
Kom!
- Nei men, hei! - Det er ei her som vil gi deg noe.
Jaha. Oi! Den var fin. Tusen takk.
Vær så god. Hvorfor kaller de deg Gnisten?
Fordi håret mitt likner på gnister. Oi! Se her.
- Nå må gnisten jobbe videre, Eva. - Nei, nå blir det spennende. Kom!
Det er Karolius. Jeg svarer at jeg har besøk av to unge, søte damer.
Der kom den.
Du skryter som vanlig. Det er sikkert bare noen gamle høner.
Var ikke det frekt? Skal vi skrive tilbake. Kom igjen.
Hva skal vi svare? At han er en gammel rev?
Du må skrive noe.
Kan du bokstavene? Se her. Ta denne.
Så ser du... Prikkene kaller vi ditter.
Strekene kaller vi for datter. Det er korte og lange støt. Ditt og datt.
- Ditt og datt, ditt og datt. - Dukk!
Dukk ned, Eva! Kom, gjem deg!
Ja, hei!
...Stillehavet. Det forbindes med Nordishavet ved Beringstredet.
Størrelsen beskrives hundre år...
Det har kommet et brev til deg.
- Til meg? - Jeg skulle mene det.
"Kjære Eva. Du var så flink at jeg tenkte du ville ha glede av dette.
Med høyaktelsesfull hilsen, din venn Gnisten"?
Se!
Det er hele morsealfabetet.
Det står: Din venn, Gnisten.
Revolusjonen måtte komme. Det var et spørsmål om tid. Ikke avbryt.
Det russiske folk har levd som dyr. De har sultet i hundrevis av år.
Er det å ta ansvar?
Å velte en samfunnsordning, ta loven i egne hender og drepe motstanderne.
Det skaper bare et fullstendig kaos. Togene står visst helt stille der.
- Ikke ett tog holder tidstabellen. - Tidstabellen! Gustav!
Det russiske folk var en patriotisk myte. Nå har det reist seg, -
- og blitt en fryktinngytende realitet. Det forutså Trodskij.
Trodskij er fremtidens mann. Merk mine ord.
Det må man si! Det må man virkelig si!
- Jeg vil bli telegrafist. - Hva sa du?
Det er mange damer som er telegrafister. Det sa Gnisten.
Ja, hvorfor ikke, Gustav?
- På gjensyn. - Det var hyggelig.
Dere har vært nede uten min tillatelse. Dere går aldri dit igjen.
- Hun trenger å møte folk. - Det avgjør jeg!
- Hun kan ikke sitte så mye alene! - Hun er ikke alene. Hun har oss!
Hun er et barn.
Hun trenger å møte barn på samme alder. Gå på skolen.
Har du glemt hva som skjedde på julefesten? Hva?
Syns du vi skal fortsette og utsette oss for sånt?
Det var alt for i dag, Hannah.
Gustav, tar du kammen min?
- Skal du tegne etterpå, far? - Ja, det kan tenkes.
Hva skal du tegne?
En ny togmodell som jeg prøver å få til taket på.
Et malmtog.
- Hvor er Hannah? - Det vet jeg ikke.
- Når kommer hun tilbake? - Jeg vet ikke.
Hvem skal ta seg av meg da?
Jeg vet ikke. Slutt og spør så mye.
Hva gjør du?
Jeg kan hente Hannah om jeg ikke har hår.
Hva er dette for dumheter? Vil du ha skjegg på hele kroppen?
Denne rører du ikke. Den er min. Forstår du det?
Tørk av deg nå. Dumheter.
Ja... jeg skal gå rett på sak.
Hannah er svært savnet hjemme.
Jeg hører gjerne på de krav Hannah har for å komme tilbake.
Der var den.
Eva!
Der inne... er det en overraskelse til deg.
Hei!
- Er den min?! - Ja!
Den går til telegrafen nede så du og jeg kan snakke sammen.
Skal vi prøve med en gang? Sett deg her, så springer jeg ned.
Det må jeg si.
Velkommen tilbake.
Alt i orden, Eva. Gnisten.
Jeg elsker Gnisten, for han er min venn.
Av og til sniker jeg meg ned til ham for å lytte til meldingene.
Andre ganger sender han dem videre så jeg følger med i hva som skjer.
Gnisten til Eva: få med deg 14:30- toget. De har med en ekte neger.
15:45 kommer en karusell!
Hva er det med denne lille stasjonen min? Alt dette...
...for å lindre en eller flere samvittigheter -
- så jeg ikke skal synes i ekspedisjonen.
En sensasjon!
De kunne tatt inngangspenger, både far, Gnisten og Hannah.
De kunne dannet aksjeselskap og blitt rike. Folk ville stått i kø.
Eva kaller Gnisten. Er det lovlig at dr Levin og far bestemmer -
-at jeg aldri får gå på skolen?
Jeg kan ikke motsette meg Arctanders avgjørelse. Han er barnets far.
Jeg er enig med ham.
Hun trenger å lære ting sammen med andre barn.
- Skolestyret... - ...takler jeg. En leges ord er lov.
Det må være fint å ha det sånn.
Nei! Jeg vet jo ikke.
Jeg har fått med meg at det distribueres skriv om lovverket.
- Til lensmannen og presten... - Ikke bland deg for mye inn i dette.
Nei, jeg vet jo ikke. Da jeg var barn, og noen ble holdt hjemme, -
-så kom lensmannen.
Jeg lurte på hva Arctander og doktoren ville gjort da.
Jeg kommer fra skolen.
Tror du de andre barna har lært mye om mesopotamisk historie?
Kanskje det.
Kom.
Dette er Eva, vår nye elev.
Henne skal vi ta godt imot.
Du skal få sitte her.
Ja! I dag skal vi... lære bokstaven I.
Kan noen et ord som starter på I?
- Ja? - Is.
Alvin!
Det var en fin tegning, men det er ingen I i katt.
Is. Noen flere?
- Ta ranselen hennes. - Rottefella.
Riv av henne håret!
- Hvordan gikk det på skolen i dag? - Det gikk fint.
Veldig fint.
Si vis amari ama.
Hvis du vil bli elsket, elsk selv, sier et gammelt ord.
Det er mer en trøst for å få folk til å oppføre seg ordentlig.
Det hjelper ikke.
- Kjersti Borgli. - Ja.
Kristine Gulbrandsen...
Jeg prøver å tenke på primtallene.
Disse fascinerende og merkelige tallvenner -
- som er delelig med 1 og med seg selv og ikke kan brukes til noe.
Så det er her du blir borte?
- Skulle jeg ikke ha kommet? - Nei.
Nei, nei. Skal smake godt med en kaffetår nå.
- Jeg drikker ikke kaffe. - Jeg har drukket kaffe hele livet.
- Far sier det ikke er sunt for barn. - Du er ikke noe barn.
Det er best med mye kandis, da.
Godt?
Veldig.
- Pleier du å bade her? - Det er altfor kaldt.
Kom uti, da vel. Det er ikke kaldt.
Du kunne sagt at du ikke kan svømme.
- Jeg trodde jeg kunne det nå. - Du er rar.
Men på en god måte.
Det skjønner jeg ikke.
Hvis diameteren i en sirkel er 1, er omkretsen 3,14.
- Alltid? - Alltid.
I Amerika forsøkte de å vedta en lov som avrundet pi til fire.
Da hadde ingen broer blitt stående. Heldigvis var det en professor der.
Så glatt du er.
Jeg syns du er pen. Kan jeg bli borte med deg en annen gang også?
- Kan jeg? - Arvid! Ha det bra.
- Du er sen. - Ja.
Jeg har fått et brev fra frøken Hadeland igjen.
Hun skriver at du har vært mye borte. Hun er urolig for fraværet.
- Kan man få en forklaring? - Frøken Hadeland, kanskje?
Det har kommet spørsmål fra professor Strøm.
Om en hudkongress i København om en måned.
Det kommer leger og forskere fra hele verden. Vi er invitert til å delta.
- Skal vi dra? - Ja.
Det er kanskje ikke så dumt å komme herfra en stund.
Kanskje de finner opp en kur til meg.
Riktig god tur. Pass godt på deg.
- God tur, Eva. - Takk.
God tur.
Det er bare litt til reisen.
- Har du fått nytt lommeur, far? - Ja, jeg vet ikke om det er så nytt.
Litt kanskje.
- Så vakkert det er. - Vi må pynte oss når vi skal på tur.
Vi kan spise middag i restaurantvognen i kveld.
- Men Hannah har sendt med oss mat. - Hannahs mat har vi fått nok av.
Kom, da.
- God kveld. - God kveld. Det er Arctander. Hallo!
- Ja? - Vi har reservert.
Ja! Arctander. Stemmer. Denne vei.
- Menyen. - Tusen takk.
Det er ikke så mye å lure på. Vi tar det beste. Hovmester!
Vi begynner med to dagens suppe, og så stek. Det rekker så lenge.
Men det kommer mer. Gå ikke for langt bort.
Et glass eplesider til min datter, og en halvflaske Bordeaux til meg.
Takk.
La dem bare...
Ja ha, så havnet vi på reise til det store utlandet.
Frøken og herr stasjonsmester Arctander.
Skål.
Har jeg fortalt at jeg har vært i København før?
Da hadde jeg selskap av en ung dame.
Det var lenge før jeg traff din mor.
Vi gikk den vakreste turen -
- jeg noen gang har gått. Det skulle jeg gjerne en gang til.
Kanskje aner jeg noe jeg ikke vet. At reiser kan virke slik på folk.
Straks tog eller skip beveger seg, slipper livet taket i dem.
De oppfylles av livet slik det skulle være.
De blir en stund til den de skulle vært. Den de kunne blitt. Er fri.
Og bestiller en flaske Bordeaux til og en iskrem til sin datter.
De første timene når vi opplever rom 314 -
- og senere, når jeg tar armen din når vi går ut i alt dette og -
- solen går i bue over København, denne verdensby i lommeformat.
- Det er fint, hva? - Nydelig.
De timene føler jeg meg som din prinsesse, far.
Siden kommer det andre timer.
- Frøken Arctander, kan De...? - Det dreier seg kun om to netter.
- Hvor lenge blir De i landet? - Det går fint, far.
- Ta godt vare på henne. - Er det håp om en kur?
Frøken Arctander, se i min retning. Takk. Et lite bilde.
Er det mulighet for et intervju etter konferansen?
God aften, lille frøken. Vi er vel delegater på samme kongress?
Andrej Bor, til tjeneste.
De kan kalle meg Andreas.
Eva Arctander.
Nå som vi er blitt kjent, -
- vil De bli med meg så vi kan få en sladder?
De er denne kongressens absolutte høydepunkt.
Unnskyld at jeg skremte Dem.
Jeg er ofte våken for jeg har vondt i huden.
Min svøpe. Har De mye vondt, frøken Høydepunkt?
Nei, det gjør ikke vondt.
Bra for Dem. De har truffet professor Joachim?
Eh... Er han lege?
Den var god.
Nei, nei, han er direktør for en omreisende trupp.
Han har et helt menasjeri med folk av vår art.
Lilleputt-mennesker, siamesere, fete damer og sterke menn.
En mann med to hoder og et øglemenneske.
Det er meg.
Hans trupp er svært fremgangsrik og berømt i hele Europa.
De tenker kanskje at De er ensom?
At ingen andre er som Dem.
I en trupp som professor Joachims vil De aldri være ensom.
Det vil alltid være så mange andre som har det ganske som Dem.
De vil føle Dem ganske normal, og vil kunne finne lykken.
Jeg skal si Dem... skål.
Blant oss rare fins mange lykkelige ekteskap.
De er veldig, veldig heslig.
De blir aldri kurert og få en vanlig mann.
Ingen mann som kan gi Dem hva De drømmer om. Ikke i deres verden.
Men i vår verden... vil De kunne oppleve lykken.
Kunne bli begjært og elsket. Og De kan begjære og elske igjen.
De kan ikke forlange mer av livet enn hva grunnforutsetningene gir.
Det er en lærdom som kommer for sent til de fleste, -
-men tidlig til oss.
Skål for det.
Du fryser, jo, min skatt. Hva?
Nå skal du få deg en riktig god natts søvn. Ikke sant?
I morgen tidlig skal du få deilig frokost.
...kun kjønnstvetydigheten -
- eller andre skjemmende eller sykelige fysiske kjennetegn -
-viser seg samtidig.
...som De senere vil få mulighet til å observere. Mange takk.
Vennligst se i min retning.
Nå tror jeg du er mye bedre?
Jeg fikk beskjeden. Hva har skjedd? Det er vel ikke alvorlig?
Nei, hun besvimte.
Det er nok den lange togreisen og uvante omgivelser.
- Nå skal vi snart i gang igjen. - Jeg er så trøtt.
- Alt har gått etter programmet. - Kom.
Nå slutter vi dette her.
Men hva så? Det vil være fryktelig synd for kongressen.
- Hva skjedde på sykehuset, Eva? - Ingenting.
Hei! Hvordan har du hatt det?
Hei, Eva!
Ja, ja, ja.
Gi meg litt tid, Knudzon. Så finner jeg en løsning.
Da har De til august.
Da må jeg innberette dette. De vil jo stille noen til ansvar.
- Kristian Guttormsen? - Ja.
Arvid Hansen! Arvid Hansen?
Jeg forsvinner oftere og oftere nå.
Far sukker resignert, -
- og viser til ytterligere brev fra frøken Hadeland og overlæreren.
Han straffer meg ikke lenger.
Isteden appellerer han til mitt bedre jeg, noe som er verre.
Jeg liker ikke tanken på at jeg kanskje har et bedre jeg.
Jeg elsker deg.
Du er utslitt, Gustav. Det er ingenting alvorlig, men du må hvile.
Jeg skriver ut en rekvisisjon til et kursted med gode resultater.
- Eva kan også bli med. - På kur?!
Hva pratet Knudzon om før vi dro? Han virket så alvorlig.
Det var ingenting. Jeg og Knudzon er venner fra gammelt av.
Er det noe, gjør vi det opp sammen.
Det var ikke meningen å forstyrre. Jeg har ikke noe å gjøre.
Da går jeg hit og maler autogame blomster.
- Jeg bader. - Det ser jeg.
Forresten sømmer det seg for den yngre å presentere seg for den eldre.
- Eva Arctander. - Jeg heter også Eva. Grjothornet.
- Jeg syns du er vakker. - Det var pent sagt.
- Nå, hvor gammel tror du jeg er? - 35.
Lille venn. Det var veldig pent sagt.
- Men jeg er 55. - Er du?
Det er ikke bare herr Grjothornet som drar på kur. Syns du jeg er pen?
Du er den peneste.
Om høsten er det jeg som drar på kur.
Da reiser jeg til steder der man opererer etter vitenskapens nyheter.
For øyeblikket er det herr Grjothornet som betaler.
Før ham var det... konsul Lange.
Direktør Berner. Det er ingen dans på roser å holde seg vakker.
For tiden er det doktor Lebedev- Kumach og hans vinbergsnegle-kur.
Sneglekur?
Den bulgarske legen har oppdaget at den anatoliske vinbergsneglen -
- utsteder et vitaliserende sekret for huden og underhuden.
Pasienten kles av og smøres med et tynt lag -
- balsam av oppmalte blader og bark.
Sneglen spiser ved hjelp av en tunge som sitter under sugefoten.
Tungen er full av små spisse tenner som fjerner døde hudseller/flekker.
Etter en stund begynner de å utskille sitt vitaliserende sekret.
Jeg har prøvd en rekke andre behandlinger som å bade i lammeblod -
- via de vanlige elektriske bad og ioniseringskamre.
Jeg har til og med badet i hvalsekret.
Det var ikke morsomt.
Tror du jeg kan få en vanlig mann?
Har du ikke en kjæreste?
Han er vakker... som deg.
Jeg syns jeg bør ha en konversasjon med ham.
Da jeg fortalte at Norges første kvinnelige doktor dro til Paris -
- for å møte Einstein og Marie Curie, virket han ikke så interessert.
- Om jeg bare var like pen som deg. - Selvfølgelig vil du det.
Man tror når man er ung, som jeg trodde, at skjønnheten er livet.
Den er alltings mål og mening, alt streber mot det.
Men hva er skjønnhet?
Det tok meg mange år å gjennomskue dens altfor tomme og flyktige natur.
Nå begynner den langsomt å forsvinne. Selv for meg, tross sneglekurer.
Du skal ikke være trist, men oppmerksom.
Du har et annerledes og friere utgangspunkt.
Lov meg at du bruker det til noe fornuftig.
Far har blitt kalt hjem før tiden.
Det er noe alvorlig på stasjonen. Vi drar nå etterpå.
- Det var fint å bli kjent med deg. - I like måte.
- Du skal reise langt. - Tror du?
Lille venn. God tur.
Gnisten! Arvid har...
Far!?
Hannah?
Hvor er Gnisten?
Hannah?
Som du sikkert vet er revisorene her fordi det har forsvunnet penger.
Vi kommer nok fram til en vennskapelig overenskomst.
Hvis ikke blir det en politianmeldelse.
Du mister plassen din. Knudzon og jeg legger inn et godt ord for deg.
Det trenger ikke bli en stor sak.
At... Skal du legge skylden på meg?
Jeg vil komme fram til en gjensidig overenskomst.
Men jeg... Jeg har visst -
- at du har tatt pengene siden andre uken jeg begynte her.
Jeg burde anmelde deg.
Og gjøre det til en rettssak?
Ja du...
Da blir det ditt ord mot en plettfri stasjonsmester.
Hvordan tror du det ville gå?
Melvig! Melvig, sett deg.
Jeg vet jo at du liker Eva. Hun trenger hjemmet sitt.
Hvor skulle hun ellers bo? Her kan hun i det minste telegrafere.
Hun vil ikke bli telegrafist.
Hun vil studere matematikk! Da må hun til hovedstaden!
Hun er for begava til å sitte på det telegrafistkontoret.
Noen høyere utdannelse kan jeg ikke betale.
Dessuten tviler jeg på at noen ville ta imot henne.
Hvor skulle hun bo?
Melvig?
Hun trenger hjemmet sitt.
For Evas skyld?
Far?
Drar du, Gnist? Vent!
- Du må stanse det! Ikke la ham dra! - Vær så snill og send meg saltet.
Gnisten står på perrongen og venter på toget. Ikke legg skylden på ham!
Jeg gir ham ikke skylden. Han gikk av egen frie vilje.
- Hvorfor slutter han frivillig? - Ikke den tonen.
Det var internrevisjonen. Statens penger har forsvunnet.
- Kan jeg få saltet, Hannah? - Ja!?
Han la kortene på bordet og tok på seg skylden.
Jeg og Knudzon har lagt inn et godt ord for ham, så saken ble gjort opp.
- Men han mister tjenesten? - Ja, det var en del av avtalen.
Dessuten slapp vi å få en rettssak. Det ville vært kjedelig.
- For deg og stasjonen! - For alle. Ikke minst for deg.
Eva?
Jeg forstår at dette er vanskelig.
Han var en god venn, og han var snill mot deg.
- Du må forsøke å... - Forsøke hva da?
- Forsøke å se filosofisk på det. - Filosofisk?
- Det var en god idé. - Ikke den tonen, som sagt.
Ironi hjelper ikke. Dette er ting som skjer i livet.
Sånn er livet noen ganger, Eva. Nå snakker vi ikke mer om dette.
- Hva skal vi snakke om da? - Det vet jeg ikke.
Du kan ikke gjøre dette!
Takk, Hannah. Jeg er forsynt.
Gnisten!
Gnisten!?
Eva?
Eva? Vil du ikke komme og se?
- Jeg leser. - Det er noen som har bursdag snart.
- Kanskje du trenger nye klær? - Det kan godt hende.
- Hva ønsker du deg? - Krystallgoniometer.
- Jaha... Hva har man en sånn til? - Det er litt vanskelig å forklare.
Det brukes til å bestemme innbyrdes vinkelforhold i en krystall.
Da kan man fastslå hvilken krystallorden den tilhører.
Oi, oi.
- Du er noe for deg selv, Eva. - Ja vel?
- En krystall... - ...goniometer.
Goniometer. Krystallgoniometer.
- Har du noen krystaller å måle? - Gnisten, husker du ham?
Vi skulle opp i molybdengruven og lete etter flere. Det var planen.
Ja, ja, jeg forstår.
På bursdagen min vil jeg ikke dra på gravplassen som vi pleier.
- Det har vi alltid gjort. - Det er bortkastet tid.
Jeg vil på en forestilling på Fredheim. Det er en slags varieté.
Dette skal bli spennende. Varieté, sa du?
Ja, ja, bare det ikke er han Ibsen. Han blir man lei av.
Mine damer og herrer!
Vi er stolte i dag for å presentere det mest spektakulære, -
- det mest mangfoldige bilde av menneskeliv.
Jeg bringer dere tvillingjentene fra de Irske sletter.
To tanker i en kropp, dømt til å leve sammen til de dør!
Lilleputt lady, Nicoline Featherly.
Mine damer og herrer, den høyeste mannen i Europa!
Deres egen mr Grimsen fra Telemark!
Dere er de første som får vite at miss Featherly og mr Grimsen -
- har forlovet seg, og skal gifte seg... i Stockholm.
I jungelen av Borneo, fins det fremdeles uoppdagede stammer.
Mennesket i alle sine former er utrolig mangfoldig.
- Er det en ape? - En sånn har vi selv!
Hvordan våger du å komme hit?
Aldri! Ikke under noen omstendigheter.
Var det du så i går noe verre enn -
- det medisinske teater i København?
- Motbydelig! Det var det. - Men folk koste seg, Arctander.
Det er det folk vil. Datteren din kan se Berlin, London, Roma, Amerika...
Hun kan bli veldig rik. Du kunne også bli finansielt uavhengig.
Hva tror du hennes avdøde mor ville si? Eller folk her i området?
Svaret er nei. Vær så snill og gå.
Kan du i det minste tenke over det? Jeg drar ikke før i ettermiddag.
Kan jeg ønske deg velkommen til showet vårt?
Det er en glede. Kom, og møt de andre.
Kom nærmere! Kom nærmere!
De var allerede begravet, men de ble vakt til live igjen.
- Når blir man vant til det? - Man blir aldri vant til det.
Små rom, store rom.
Rom som kommer og går. Byer som kommer og går.
Scener, tivolier, kneiper...
Bare jeg står stille mens alt og alle andre beveger seg og gir lyd.
Jeg innser hvor nært og fortrolig mennesket er med tall og tanker.
De er våre virkelige fedre og mødre. Våre eneste sanne venner.
Mine damer og herrer! Det er en ære å presentere -
-fru professor Eva Arctander!
Hun vil fortelle om sitt arbeide med modulære former og Ramanujan.
Kjære kolleger.
Dette førte meg til dette vakre rommet fullt av spennende ideer.
En matematisk konstant, det viktigste tallet i historien -
- Pi.
Har det noe med min medfødte særegenhet å gjøre?
Denne luksuriøse pelsen som noen kvinner ville betalt dyrt for å bære.
Mulig eller ikke?
Enda mer interessant er formlene jeg skal presentere for dere.
Tusen takk. Takk.
- Unnskyld meg. Eva Arctander? - Unnskyld meg.
Takk.
Unnskyld, kan jeg hjelpe deg?
Eva!?
Gud, så vakker du er.
Det er rart å være her uten at han er her.
Ja, han var gammel og mett av dage.
Han var klar.
...og forlat oss vår skyld som vi og forlater våre skyldnere.
Led oss ikke inn i fristelse, men fri oss fra det onde.
For ditt er riket, og kraften og herligheten i evighet.
Amen.
- Ingen av klærne hans? - Nei.
- Mansjettknappene og gullklokka? - Nei takk, det går fint.
Men... serviset foreldrene dine fikk til bryllupet...
- Skal jeg pakke og sende det? - Nei takk. Jeg klarer meg.
- Jeg har det jeg trenger. - Da ordner jeg dette seinere.
Så tar vi oss et glass sherry.
Jeg har tatt det med fra Paris. Det kom for noen få år siden.
Du tar det på neglene så blir de rød.
Du kan ha det når du pynter deg.
Blås på det, ellers kan det sette seg fast på klærne dine.
Jeg håper du er glad for at du kom og tok farvel med ham.
Han var veldig opptatt av at du skulle ha denne.
Tekstet av: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2016